- Јутро Педи! - Јутро, Кејт. Изгледаш лепше но икада.
- Само да ми нису ове године... - Умукни!
Мама? Ја сам, твоја кћерка!
- Пошта. - Попиј чај са мном. - Не могу, касним. Извини.
- Опет то ради. - Ко, ради шта?
Нови комшија, пали роштиљ.
- Чула сам да је Пољак. - Па, не знам... Можда Пољаци воле да роштиљају. Ма где...
А, ево га! То је моја четкица за зубе, и престани да је користиш...
- Рецепт, али нема потребе више да их узимаш. Доктор је рекао. - Али волим, боље се осећам.
Одох онда, касним, зваћу те касније.
Имаш састанак вечерас?
Не знам, можда.
Немој да касниш, Кејт, твој отац је увек то говорио.
Одакле сад говори? Са своје терасе у јужној Француској?
Извини, било је ниско.
Загрли ме.
Загрли ме!
Извини мама. Ја сам крава.
- Стави моју композицију прво. - Не желиш то, Харви - Знам, али хоћу да чујем. Стави је.
- Али то је... - Послушај ме, Џони. Стави је.
ОК.
- Чуј, Харви, Марвин жели да искористи неке моје идеје, док те нема. - А?
Види, не чиним себи никакву услугу Харви, али...
... чувао бих леђа.
Марвине? - Хеј... - Марвине! - Хеј, Харви, зар не треба да будеш у Лондону? - Да...
... управо крећем. Шта се дешава? Џони каже да желиш да он ради... - О, да. Не, не...
Само сам мислио, кад си већ у Лондону, да и останеш још мало. - Шта? - Нема места журби.
- Уживај на венчању своје кћерке. - Шта? - Па, Џони то може...
... мислим, и да уради Семјуелсу наруџбину. - Не кад се вратим. Веза је моја.
- Тако је већ годинама. - Да, да, знам, само...
... имају нове људе тамо. Знаш, можда желе нешто другачије.
Заиста желим да се вратим. Треба и ја да будем тамо лично.
- Лично...? - Да. Хоћу да будем ту, због моје музике. - Али, кога брига!
Харви, то је само демо. Боли их дупе да и тебе гледају, боли их и за мене!
Враћам се у понедељак, Марвине. Морам се вратити.
- Па, боље да одрадиш овај посао, Харви. - Шта то сад да значи? - Значи, шта значи.
Реци.
Ово је последња шанса, Харви.
Уживај у Лондону.
_________________________ ПОСЛЕДЊА ШАНСА ХАРВИЈА
- Идете на одмор? - Не, пословно.
- Ви? - О, кћерка ми се удаје. - О, честитам. - Да. Хвала...
Она је Американка, он Американац, али се, ето, венчавају у Лондону.
Говорио сам, да имамју одличан систем за венчавање, овде.
Мислим, обоје раде у Лондону. Зато је тамо.
- Изволите, г-дине. - Хвала, могу ли... да вам дам ово? - Да.
- Хвала. - Хвала вама.
- Да ли вас летење унервози? - Не. Стално летим.
Не волим летење, зато морам да себи мало подигнем морал.
- Знате, мала шала, двојица седе један спрам... - Знате, имам састанак ујутро у Милану...
... па мислим да ћу мало да одремам. - Наравно. - У реду, само...
... шта имам од приче, боље ми је да одспавам. - Не, не, наравно.
- Јутро Еги. - Јутро, драга! - У реду...
- Непотребно, што се одстрањује? - Ђубре. - А-ха, ђубре...
- Маникир прибор, 7 слова. - Ма дај, Еги. - Шта? Само те тестирам! - Турпија!
- Извините... извините... ох, Бож... - Јутро. - Јутро.
- Хвала Богу, да си ми ти шеф, Кејт. Јутро, Еги. - Јутро, драга.
Па? Јел' остаје за вечерас? Макс доводи Сајмона, сигурно.
- Не, не, не... плашим се. - Не плаши се, диван је. Диван, згодан и корпулентан тип!
- Изгледа дивно. - У реду поћи ћу, али само ако ми се закунете...
... да ме нећете оставити саму са њим. - Не, не, обећавамо. Апсолутно.
- Могу ли да јој верујем? - Не. - Наравно да можеш, Кејт! Одвешћу те кући.
Одвешћу вас обоје кући, само зависи чијој кући! - О, завежи!
- Да, има свој бизнис. - Стварно? - Да. - Какав бизнис?
- Не знам, тачно. Мислим да има књижару. - Ох... Увек сам волела књижару?
- Имамо 3 унучета, већ. - Лепо баш... - Истина је.
- Хвала вам пуно на вашем времену. Готово је. - Хвала. - Хвала и довиђења.
Извините г-дине, могу ли само секунд... - Не. - Кратко ћемо... - Не. - Али.. - Не.
- Уморан сам, знате? - Да, знам.
- Где ћемо, г-дине? - Здраво, Сузи, тата је..
Стигао сам, и у таксију сам, идем до хотела.
Надам се да сте ви већ тамо. Радујем се што ћу те видети...
... и све остале. Не могу да сачекам. Волим те, ћао.
Хеј, овде Харви Шајн, само да потврдим, да ће и Мајк бити...
... следећег понедељка, и можете ме добити на мобилни...
... а, ако га немате, за сваки случај то је број: 917384368.
Можда ћете морати окренети позивни за међународне. Мислим да је 044...
... или можда 011 или пробајте 044 па 011 или већ... шта год да је 044 или 044, или 011.
После тога морате окренути 1... Хало?
Здраво. Требало би да имате собу на моје име, Харви Шајн, поводом венчања.
- Да, имамо двокреветну собу за вас. - Добро. Да ли су и остали стигли?
- Нисам сигуран, г-дине. - Моја кћер, Сузан Шајн?
Или се можда већ уписала са новим презименом, Рајт, Сузан Рајт?
Не г-дине, нема никог под тим именом. Соба је: 522.
Здраво? Ћао, Сузи...
Овде сам, где си ти? Где су сви?
О, нисам схватио, мислио сам да је план да сви буду заједно...
Не, нисам био сигуран, ја...
Не... нисам знао да ћу бити овде сам. Мислио сам да...
Значи, мама ти је изнајмила кућу за све, а?
Ма дај, матор сам велики дечко. Срећан сам овде. Веома је удобно.
Да, имам адресу.
Да, волим и ја тебе. Видимо се тамо.
- Здраво мама. - Шта си обукла? - Полка хаљину. - Ниси ваљда?
- Па, не баш. Имам мини сукњу и корсет. Тотално сам секси. - Шта се глупираш...
- Немој бити нервозна, буди то што јеси. - Да, хвала на савету.
- Ох, чуј, размишљала сам о Грчкој! - Јел'? Добро, попричаћемо касније.
- У реду, ћао! - Ћао!
- Извини, извини. извини... тако ми је жао. - Не реци ми... твоја мајка? - Да.
- Је ли то моје? - Живели! - Боже, хвала...
- Она само... - Шта? - Само прича о неком Пољаку, који живи до ње и много роштиља.
- О, веома сумњиво! - Она тако мисли.
- Па, ту су. - Ок. - Крај бара... фин момак, причљив... - ОК.
- Ћао, Бад. Како си? - Добро, а ти? - И ја сам добро.
Кејт, ово је Сајмон - Здраво. Како сте. - Драго ми је.
- Дакле, имаш књижару? - Не ИТ, компјутери. - Ох! - Рекао си да имаш књижару? - Ох...
- Не, не, нисам. - Да, рекао је, љубави. - Можда си побркала. Књиге и компјутери...
- Значи, немаш књижару? - Да седнемо и причамо....
- Живели! - Живели! -Живели, момци.
Да, само ћу... само ћу добро да испланирам ово венчање.
- Хеј, Харви... - Хеј. - Харви, стигао си. - Хеј! Како си?
Ово је Сузанин отац, Харви Шајн. Ово је Џош, и мој кум, Кит Турнер.
- Како сте, момци? - Добро. Како иде, Харви? - Одлично.
- Драго ми је да те видим. - Да, и мени. Па... Како се држиш? - Одлично, одлично...
- Не могу дочекатим да оженим Сузи. -Је ли она ту? - О, она је тамо...
- Биће пресрећна што си ту. Идем да је нађем. - Да. Опс... морам да се јавим.
Хало? Да, Харви је. Шта? Не, не, не... Није тако. Треба ми... Треба ми Мајк.
Рекао сам му још пре 2 недеље, Резервисао сам га. Шта?
Не, али.... Види, реци му да ме позове, ок?
- Резервисао сам га! Чућемо се касније. Извините, увек нешто... - Наравно. - Да...
- Па, чиме се бавиш, Харви? - У музичкој сам индустрији. - Стварно, а који посао?
Знате, ТВ... позадина... рекламе... - Кул, а које рекламе? - Рекламе.
- Звучи уносно. - Да, и може да буде. А ви момци, радите за...
... Скота? - ми смо са... са Скотом. - Да... да.
- А шта је то? Нафта? - У основи, да. - Е, то је баш уносно. - Никада се не зна.
- Да. Ок, потражићу своју кћерку. - Апсолутно. Драго ми је да смо се срели. - Причаћемо после.
- Мора да је млађи од мене. - Али, нема твоју енергију!
- Изгледаш супер. - Само тако кажеш. - Не, озбиљно! Не јављај се на телефон.
- Кејт, твоја мајка је. - Знам, али сама је, олади. - Да. Па и ти си.
- Она је као контрацепција која хода. Уништава твој сексуални зивот! - Иди ти, одмах ћу ја...
Хало, мама... Да... Могу ли касније да те назовем? Да, у пабу сам. Ћао!
- Здраво. - Здраво! Видимо се...
- Здраво! - Опа, да те видим, ау!
- Изгледаш дивно. - Хвала. Ти изгледаш... - Као, лоше одевен конобар.
- Не. Знаш, изгледаш баш лепо. - Рекли су ми да ће сви...
... бити у белом овде. Шта?
- Да испрате форму. - Изгледа лепо, свиђа ми се. - Хвала.
Какав ти је био лет? - Добар.
- Па, биће да је оно...твој муж. - Да.
Превалих толики пут, само да видим двоје Американаца како се венчавају.
- Жао ми је, ако си се изложио напору. - Ма, то је само неслана шала, извини.
- Видео си маму? - Не. Овде је са Брајаном? - Да. Да, тамо код стола су. - Ох... Па...
... је ли кућа, коју је твоја мајка изнајмила за "скоро све госте", лепа? - Тата...
- Нећу... - Немој... - Само морам то да избацим из себе. Лепо је видети те!
Загрли ме.
- Хеј, види кога сам нашао. - Здраво!
Причаћемо касније, ћао. - Ћао.
- Морамо да идемо, добила сам... Проблем кући, али, ништа озбиљно. - Ништа озбиљно...
- Али, ти остани. Остаје и он. - У реду...
Уживај, сирота краво, немој да зезнеш ствар.
- Радиш сутра? - Да, пола дана. - Не могу да верујем да и недељом радиш. - Зашто?
- Видимо се у уторак. - Да. - Ћао. - Ћао.
- Изгледа да су нам сместили. - Да...
- Извини. - Не, није твоја грешка. Мислим, мени је фино.
- Мислим, срећан сам што могу да упознам ново лице. - Да, да... и ја, такође. - Седи?
- Дакле, ти си Унин шеф. - Да. Говорим "Да" много...
- Да... - Извини.
- Хоћеш још једно пице? - Ја... Наравно! Донећу га!
- Не, не, добро је. - ОК. - Које желиш? - Могу ли добити... чашу белог вина.
- Сувог. - Сувог? - Хвала.
- Хеј? Откуд ти? - Ето, мало...
Мама, можеш ли прекинути? Прекини да...
Сачекај, не чујем те, бучно је. Чекај тренутак. Чекај...
- Здраво. - Хеј? - Харви? - Џин...
- Харви, драго ми је да те видим. - Здраво Брајане. Здраво. - Здраво.
Дакле... наша девојчица се удаје.
- Харви, сећеш се Вотсонових? Бери и Џил? - Здраво - Бери... - Харви...
Нисам вас видео откад смо се Џени и ја...
- Изгледаш добро. - Хвала, а ти још боље.
- Бери, и ти. - Хвала, Харви. - Драго ми је што сам вас видео.
- Како је вам јеш син? - Кћерка! Бетси је добро.
Ох, извините, морам да се јавим. Сачекај мало, молим те.
Извините...
Неће трајати ни 2 сата, не више. Јеси му рекао да је за мене?
Види, морамо да се вратимо. Кажи му, нека ме само назове, Ок?
У реду, стварно морам да идем. Ок, здраво.
- Здраво. - Извини, ове људе знам од раније. Ово је Кејт... - Здраво.
- А, ово је Гвин... - Гвен. - Гвен је...
Извини, ако вам сметамо, можемо... - Не, не. - Па, одакле се вас двоје знате?
Не знамо се, заправо. Имамо заједничке пријатеље...
... Уна и Мет. - Уна и Мет су нас упознали. Кејт ради са Уном и...
- Налетели сте једно на друго? - Да. - Да није можда "састанак на невиђено"? - Не!
- Па, оставићемо вас саме, онда? - Не, не... не, не.
Мислим...
- Џини, да ме ниси ти преместила, а, душо? - Не, драги.
- Тата, ја сам те преместила. Мислила сам да је ту боље, ако треба да изађеш. - О, наравно...
Хоћемо ли да наздравимо, за почетак.
Чувам велики говор за сутра.
Драга Сузан и драги Скоте...
... само желим да вратим све нас у дане тог дивног одмора кад смо били заједно у Риму...
... и да вам пожелим "Салуте"! - "Салуте"!
Џин и ја вас много волимо и надамо се, да је и Скот сада део нашег клана...
... и рећи ћу: Много, много срећних година. "Салуте"! - "Салуте"!
Мој ред.
Мислио сам да сам га искључио. Извините.
Овај...
- За диван пар? - Живели. - Живели. - Живели.
Да почнемо са јелом. - Одлична идеја.
Рећићу: "тата". Можда би требао да вас зовем "тата"?
- Харви? - Здраво, Џин.
- Могу ли добити чашу воде, молим? - Без леда?
Хвала.
- Добро си? - Да. Сјајно.
Смири се мало, ок, Харви?
Засто?
Бојиш се да ћу опет да те избламирам?
Не, бојим се да ћеш себе избламирати, Харви.
Овде смо због Сузан, ово је њен викенд. Викенд Скота и Сузан...
Добра си... И даље можеш то, да ме учиниш да се осећам као говно за 30 секунди.
- Па, много смо вежбали. - Зашто си се удала за мене?
Била сам веома млада, а ти веома забаван.
- Какав је Брајан? Је ли он забаван? - Он мисли да сам ја забавна.
Харви, иди у своју собу, наспавај се и дођи, и врати се да гледаш венчање своје кћерке.
Наша девојчица се удаје.
- Хеј, Сузи... - Тата..
- Ок си? - Јесам. Сјајан сам. А ти? - Добро сам. - Уживаш, ха? - Аха.
- Тај Скот, изгледа као веома добар момак. - И јесте.
- Жао ми је што нисам имала шансу да причамо. - Не, не, не брини. Добро сам.
- Ово је ваш викенд, зар не? - Да.
- Па, како посао? - Ох, добро је, знаш...
Није као што је некад било, у послу са музиком, јер...
... компјутери су све преузели, и сада нема простора за неког као...
... али, то је тако. - Још пишеш своје ствари? - Кад дођем кући, свирам мало.
Па, слушај...
Жао ми је што ти ово кажем, али мораћу да се вратим у Њујорк...
... јер чека ме важан клијент. Озбиљно је. Дакле, нећу бити на пријему вечерас...
... али ћу бити на венчању... јер, ти се удајеш, а то не бих пропустио. - Ок.
Тата,
... нешто сам мислила... Брајан је крај мене већи део мог живота, протеклих година...
... и...
... замолићу га да ме поведе сутра на венчање. Извини...
- Ок... - Иди са твојим друштвом, лепо се проведи... и видимо се сутра. - ОК.
Извините ме...
Са овлашћењем које ми је дато, проглашавам вас мужем и женом...
Можете пољубити младу.
До Хитроа.
- Можемо ли неким другим путем? - Нема шансе. Гужва је свуда.
- Извините. Извините, имам лет за сат времена. Радим са путником,сада... - Који је излаз...?
- Одговорићу вам на питања, али сачекајте свој ред. - Ок, г-ђо...
- Извините, имам лет за Њујорк... - Г-дине, постоји ред...
- Поштујем то, али, морам да се укрцам. - Готово је са чекирањем.
- Не, не, не, авион не полеће још за 40 мин. - Г-дине, укрцавбање је већ завршено.
- Али, имам само ручни пртљаг. Молим вас, пустите ме. - То није ручни пртљаг - Шта? Ово?
- Сада ћете ме пустити? Молим вас. - Не, г-дине!
Када је следећи лет?
- Први који могу да вам дам, је сутра ујутро. - Сутра? - Г-дине, морате се смирити.
Мари, Харви је. Не могу стићи како сам рекао. Мораћеш да ми промениш распоред.
- Ма дај, Харви, дај..! - Нека Френклин среди е-маилове и бићу тамо до ручка, најкасније.
- Доћи ћу право са аеродрома. - Чуј, остани у Лондону и уживај на свадби своје кћерке.
Марвине... Није проблем! Френк зна тачно шта треба.
- А Марти ће бити од велике помоћи... - Харви, морамо да попричамо.
- Не, не, слушај, бићу ту до ручка, ок је... - Харви... Харви? Харви? - Да, шта?
- Готово је. - Шта? Како мислиш? - - Не зависи од мене, али они који су изнад, отпуштају те.
Причаћемо када се вратиш.
Здраво... Дајте ми "Џони Вокер" и то црни.
Још један, молим.
ОК је...
Ох, срање... Извините. Вулгарни Американац.
Како сте? Сем тога, извињавам се...
- Зашто? - Зар нисте покушали нешто да ме питате, а ја сам био нељубазан? Извините.
Не сећам се, али...
... могуће је да сте били. Углавном су сви такви.
- Добра књига? - Може да буде, ако је довршсим.
- Помаже вам? - Шта? - Рекох: Да ли вам помаже?
- Шта? Ово? - Аха... - О да, хоће. Већ јесте. - Добро.
Помоћи ће исто као и тај шунд-роман и чаша Шардонеа.
Извините... жао ми је.
- Жао ми је, претерао сам. - Идите, и прекините са извињавањем!
- Само сам имао баш посран дан. - Придружите се клубу.
А не, можда је ваш био лош, али, мој је био посран сто пута више. Знате...
Колико посран?
Закаснио сам на авион, изгубио посао а моја кћи, која се удаје данас...
... одлучила је да је на венчање води њен очух, а не ја. Ок?
А то је учинило да дан буде тотално посран.
Довољно фер, победили сте.
Рецимо, пустите да поправимо ствар и да вас частим ручком?
- Или чајем, шта кажете за чај? Време је за чај? - Хвала, али вас не познајем...
... а ни ви мене, па... - Баш зато и треба да попијемо чај. - Лепо од вас, али хвала, не.
Па, ви имате своју књигу...
Ако је за мене, туширам се.
- Нећете се јавити? - Не.
Да схватим то као наговештај наде?
Ако јесте, насмешите се још једном.
Хвала. Видите?
- Ипак, ручамо заједно. - Не, ручамо једно поред другог.
Ах... Узгред... Харви, Харви Шајн.
Кејт Вокер. Па, зашто нисте на венчању?
То је нешто што не бих пропустио, али, морао сам назад због посла.
- Због посла који сте управо изгубили? - Да, тако је.
- Да ли сте волели свој посао? - Да... Не! Да, у почетку.
- Шта вам је посао? - Пишем Џинглове.
- Опа! - То би рекли и други.
Јесте ли одувек желели да пишете џинглове, или је било и нешто више од тога?
- Шта? - Не, не, то волим... Прелазите право на ствар.
- Свиђа ми се то. - Схватићу као комплимент. - И треба.
Све бих дао...
... да сам био џез-пијаниста. - Јесте ли били добри?
Не, не довољно добар.
Жао ми је, баш трпам нос...
Да, и свиђа ми се то. Верујете ли ми?
Морам вам рећим да је право олакшање наћи неког, ко заиста каже што осећа, или шта мисли.
Нарочито у земљи, која је оличење, знате...
... Британија, Енглеска, резервисаност... - Не, не, не! Нација се променила.
Од када је Леди Ди погинула, сви лијемо сузе к'о воду. Ви сте нам показали начин, заправо.
- Нема више камене горње усне. - А шта је то, тачно? - Шта? - "Камена горња усна"?
- Нисам сигурна... нешто као грч... - Грч?
Мислим да, кад плачете, усне вам се тресу, а кад је окамените, онда суздржавате плач.
Овако?
Не, тако личите на булдога.
- Не, не тако изгледате као да сте безуби. - Ово је мој први покушај да окаменим усну.
- Ко то ради? - Треба мало опуштеније. - Ко ради, ко то ради? - Аристократе...
- Хвала вам, уживала сам - И ја. Где идете? - Идем на часове. - На какве часове?
Писања. - Ах. - Ствар коју волим... Морам на Хитроу експрес, па..
- А, шта ћете ви? - Не знам, остаћу у хотелу. Одавде имам лет ујуто.
- Па... - ОК. - Ћао, онда. - Ћао. - Срећно. - Хвала. Телефон вам звони. - А, да...
Хало? Да?
Здраво! Извините! Идеја да останем у хотелу поред писте ме узнемирила.
- Сметам вам? - Не, не. - Опростите...
- Како сте? - Добро сам. Трчали сте? - Камо среће да сте били у вагону...
... четири вагона испред... Па?
- ОК сте? - Да, добро сам
- Где идемо? - Ја, ја... У Педингтон. - Ох...
Па ево таксија, тачно? Ово је, ваљда, растанак, опрет.
- Одвешће вас где год желите. Било који хотел.. - Мислите, уместо да вас отпратим до школе?
Носићу вам књиге... без накнаде.
- Наравно... - Је ли то "да"? - Да.
Зашто да не? У том случајо, морамо... морамо овуда.
- Не смета вам да ово оставим? - Наравно.
... то је као: "Твоја слава долази из медене цркве.."
- То је цитат из књиге: "Поглед одозго" - Ах, Ијен Фостер. - Да, читали сте? - Не.
- Да ли ми је још пао рејтинг? - Не, не, само...
... веома смо различити. - Вероватно. Је ли то лоше?
- Не... - И ја тако милсим.
- Ох, извините. Опростите, треба да се јавим. - Само изволите.
Здраво мама. Хало... Извини, заузета сам. Да?
Не, напољу сам, заправо. Да... Да, са неким.
Не, са неким другим... Да, са мушкарцем.
Јеси, јеси ли?
Шта? Људско тело?
ОК, чуј...
Чуј, ја ћу доћи сутра рано, да заједно да проверимо. У реду?
У реду, добро, ћао. Волим и ја тебе, ћао! Извини...
... моја мама. - Брине за тебе? - Да.
Више за себе, убеђена је да живи поред "Џека Трбосека" из Пољске.
- А.. Живиш са њом? - О, Боже, не!
Близу, не са њом. Добра је она, мисли позитивно, само јој је било тешко неко време.
- Зашто? - Па, мој тата је побегао у Француску са секретарицом...
... а пре 4 године је сазнала да има рак. Потпуно се опоравила, само неће то да призна.
Па... досађује се, ја мислим да је то. И... окупирана је мојом ситуацијом, јер сам сама...
Више јој је то неки хоби, ако ти се то више допада. - Схватам.
- Извини. - Зашто? - Не... Много причам.
- Не, не причаш. - О, да. - Не.
- Ето, стигли смо до моје школе. - Колико ти траје час? - Један сат.
- Могу да те сачекам... - Захладнеће. Не желиш, ваљда, да чекаш?
Није тако хладно...
ОК... Чувај се.
Можда стекнем погрешан утисак.
- Па...како је прошло? - Па, уобичајено. Диван старчић нам је читао причу. Психо-секси трилер.
Има 86 година. Да наставимо да шетамо?
Ок...
Да ли си некад пожелео, бар на један дан, да живиш неки други живот?
- Да видиш како би то било? - Имаш ли неку идеју за твој?
Да.. Мислим да би било у Шпанији, дефинитивно, мала кућа на обали.
- И шта би радила? - Писала бих књигу.
Не као Мидлмарч. - Џорџ Елиот. - Прочитао си је - Не.
Па, твоја књига...? - Била би... стварно добро штиво за одмор. За плажу? - Да.
А та кућа у којој би живела?
- У којој би писала, да ли има видик? - Да.
На пропланку, са малим потоком на средини...
- Потоком? Без туша? - Да.
- Стари тип. - Ок, Ок, Ок, прихватам.
Ето ме, само ако примаш госте.
Наравно.
- Можеш ме посетити, Харви Шајн. - Хвала, Кејт Вокер.
- Могу ли да те питам нешто? - Наравно. - Шта се десило између тебе и кћерке?
А... не знам.
Негде успут сам је изгубио, пробудио сам се једног јутра...
... и схватио да им не припадам.
Знаш, увек сам имао то осећање у стомаку... да ме се стиде.
Мислим, да их видиш са Брајаном, очухом моје ћерке, схватила би да ипак, то има смисла.
Мислим, изгледају дивно заједно.
А и ја, нисам био узоран отац.
- Да ли свадба и даље траје? - Не знам.
- Сат по њујоршком времену? Колико је сати? - Прошло је 7. Где се одржава?
- У "Гровенор Хаусу". - Мораш да одеш. - Не, не... - Да.
- Не желе ме тамо. - Мораш отићи. - Стварно ме не желе. - Харви, ћерка ти је...
... а ти си њен отац, и мораш да одеш.
Харви, најозбиљније, то је неопростиво, мораш да одеш.
- Хајде. - Размишљам... да пођеш са мном.
Не! Не могу да одем на венчање...
... у проклето-зеленом полиестеру!
- Покушаваш да ме убедиш да ти купим нову хаљину? - Не! - О томе се ради?
- Не! - Јесте! - Нећу да идем!
- Хајде као мој телохранитељ? - Не! - Као мој пријатељ?
Ок.
Нећу потрошити више од 200 фунти на ту хаљину!
- Је ли договорено? - Да! Да!
Овде?
Здраво!
- Моја бивша жена нас је управо снимила. - Је ли?
- Прилази нам моја кћи. - Здраво. - Здраво.
- Нисам отишао. - Драго ми је. - Ово је, ... Кејт. - О, здраво. Како си? Честитам.
- Изгледате фантастично. - Хвала вам.
- Жао ми је што упадох на венчање, али, идеја је твог оца. Инсистирао је... - Не, у реду је.
- Седите тамо. - Не, не, не... сместићемо се негде. - Опростите...
- Можете ли им наћи место? - Наравно. - Даме и господо, молим за мало пажње молим...
Време је за кумов говор... О! Нема младе! Можда сте је видели, тамна коса, бела хаљина.
Ок... Представљам вам кума Пита!
- Хвала Џош... - Здраво. - Хвала Џин и Брајан на овој прилици...
- Знате ли да је ово сто за децу? - Да.
Здраво.
Није баш причљив.
И коначно, желим да наздравим Сузан, што је направила човека од мог пријатеља Скота
За Сузан!
Даме и господо, време је да младин отац каже нешто, а већерас ће тај задатак припасти...
... увек шармантном и уваженом Брајану, даме и господо.
Па... био је то леп говор, Питер. Тешко ћу га следити, али покушаћу.
- Брајане? - Да, Харви? - Извини што упадам...
... али, мислим да је рекао "младин отац".
- О да... - Могу ли?
Хајде, хајде Харви.
Здраво свима.
Има нешто, што смо Џин и ја научили из нашег пропалог брака, а то је да деца...
... из разведених бракова највише пате...
... и да дете Џин и Харвија Шајна носи у себи бол и горчину, али...
... ово је и похвала теби, Сузан, што си, некако, успела да се издигнеш...
... изнад рушевина сопствене породице, да би постала...
... јака, и одлучна, и самостална жена.
А опет, задржала своју осећајност, рањивост и љупкост...
И изгледаш предивно вечерас.
Скоте, ти си срећан човек...
... и ја сам срећан што ћеш ми бити син...
Ти то већ и јеси.
ОК, без притиска, али Џин...
... радујем се што ћемо једном бити баба и деда. Без притиска, Скоте.
Наздрављам ти, Скоте, наздрављам твојој жени...
... мојој ћерики...
... наздрављам нашој породици...
... и ако бих могао да вас задржим још један трен, волео бих да се и теби захвалим, Брајане.
Хвала што си уз њих.
Хтео бих вас замолити да устанете и придружите се Харвију и мени...
... у здравици за младенце, за Сузан и Скота.
За Сузан и Скота!
Харви! Харви!
- Здраво! - Здраво. - Немој да плачеш. - Нећу.
- Ох, Сузан... - Хвала ти и за оно, тата.
Хвала, што си ме примила назад.
- Једна од твојих композиција? - Да. - Дивно...
- Немој да идеш. - Ок.
- Морамо да пожуримо. - Зашто? - Јер хоћу да ти гаће спадну од играња.
На 3! 3... 2... 1!
Кејт...!
- Срећно! - Хвала! И... хвала!
- Јеси ли добро? - Јесам, да, јесам Хоћеш да бришемо одавде?
Наравно.
Извините!
- О, Стварно? - Да. - Зашто? - Како то мислиш...
Волим ово место. Деца се ту лети играју.
Уђу у фонтану и уживају.
Нисам мислила да ћу остати будна целу ноћ.
Нисам то радила, још откад сам била студенткиња.
Растужила си се... Зашто?
Била сам трудна једном... нисам задржала дете.
Тад нисам ни промислила, тако раде паметне девојке.
Сада се...
Сада се понекад питам... знаш...
... да ли би дете било смешно, или паметно, или...
Не знам... Баш еротски.
Глупа сам, веома...
Не знам зашто сам ти то рекла.
- Нађимо се овде сутра, Кејт. - Шта? - Баш овде... баш на овом месту у подне?
А твој лет?
Не морам да идем.
Зашто?
Завежи, Харви.
Глупо је...
- Сада то мислиш, али сачекај сутра. - Данас је већ сутра.
Харви... не знамо ништа једно о другом.
- Ти си, знаш... - Стар? - Нисам то хтела да кажем, мада, јеси мало си старији...
Ја сам...
Ја умем да будем зла... - И ја, такође.
Не, заиста грозоморна.
Грозоморан, нисам био никад.
Требала бих да идем.
Озбиљан сам веома... Бићу овде, и чекаћу те у подне, Ок?
Ок?
Харви Шајн....
- Кажи када? - У подне! - Не чујем те !!!
Поднееее !!!
- Добро вам јутро, гдине. - Лифтови не раде, г. Шајн.
- Ако вам није проблем да пођете степеницама. - Никакомије проблем.
Шта вам је, гдине?
Имате ли проблем? Ок сте? Да видим.
Ок, имамо доктора. Само сачекајте, молим вас...
Хеј! Хеј!
Добро јутро, Џејмс. -'бро јутро, Кејт, како си? - Могу ли да..
- Хоћу мало грожђа. - Имамо дивно, без семенки. - Ок. Дај ми за 3 фунте. - У реду. - Хвала.
- Гдине, казете да сте пили кафу? - Да, али...
- И били сте под стресом, нисте добро спавали? - Да, али рекао сам сестри.
Молим вас, био сам будан целу ноћ под стресом сам, али морам да будем...
- Само се смирите. Морате да останете. - Знате, морам да будем...
- Знате ли да имате аритмију? - Да, то се зове СТТ, знам!
Имам је од малих ногу, Заборавио сам лекове у Њујорку...
... па ако можете да препишете рецепт за "Диоксин"? - "Диоксин"... Да, да. Није проблем.
- Само преноћите да искључимо другу могућност. - Не, то је аритмија. Молим вас, имам састанак.
- Урадите му ЕКГ, и тестове за... - Не можете ме задржати.
Не, не можете ме задржати овде...
- Молим вас... - И средите да остане у току ноћи.
Да, мама, завршено је. Сада идем на посао.
- Засто не останеш и на ручку? - Не могу, морам да идем.
Није да сам радознала, али откуд она велика димљена шунка у подуму?
Ох она... да... то ми је дао комшија.
Пољак? Па онда, он није серијски убица, зар не?
Вероватно није.
- Сигурна си да ћеш бити добро? - Да. Наравно да хоћу...
- Мушкарци... Коме још требају. Сети се, идемо у Грчку на лето.
Имаш кармин на образу, видимо се.
- 'Јутро Кејт. - Добро јутро, Педи. - Дивна си, као и увек. - Хвала.
Да... да... Ок, хвала пуно, ценим то. Хвала вам.
- Ало, аеродром Хитроу? - Да ли је Кејт Вокер ту? Овде Харви. - Сачекајте...
Кејт, за тебе је. Неки Харви.
Извините, она није ту.
- Молим вас, важно је. - Кејт!
- Извините, заузета је... Не жели да се јави. - Ок, хвала.
- Извините гсине, можете ли да потпишете овде? - Наравно.
Хвала.
- Хало? - Харви? Овде Марвин. Где си? - Још увек у Лондону, Марвине.
Па...враћај се овамо, друже, имам сјајне новости.
Био си у праву, онај клијент Самјуелсон... Нико млађи није успео да му удовољи, на крају су...
... користили неке твоје старе мелодије. Желе да се вратиш и довршиш посао.
Требаш нам овде, Харви. Чека те твоја стара канцеларија.
- Харви? - О сјајно, Марвине. - Да, да...
... сјајно, не желим да се извињавам... Кад можеш да се вратиш? Харви?
- Не враћам се. - Шта? - Дајем отказ.
Како то мислиш, дајеш отказ Харви? Види човече, потребни смо ти.
Не, не баш. Као што си рекао: Ово ми је последња санса. Морам да идем.
Такси!
Такси! Хитроу, брзо!
- Здраво. - Тражим Кејт Вокер, Кејт... - Ко је тражи?
- Пријатељ... - Уна, неки човек тражи Кејт.
- Каже да је, пријатељ. - Да. - Пријатељ? - Па...
... више од пријатеља. - Више од пријатеља? - Да.
- Ти си Американац? - Да, тако је.
Свиђаш јој се, знам то.
- Немој да је зенеш, немој да је повредиш! - Нећу, не желим то.
Али, није овде. Отишла је.
Можеш да је нађеш на часу. Управо јој почиње, на јужној обали. Знаш где је?
- Да, знам! - О. знаш? Да ли? - Да. Ја... - Па, хајде, нађи је!
Видимо се, Харви!
"Крв је лила из његове ране, као црна чоколада на топлом летњем дану."
"И даље је могао да је намирише на рукавици, тај продоран мирис секса."
"Било је тихо, али по укусу капљућег зноја, а слано је укус кога се највише сећао..."
"... тако сензулано, тако влажно, тако секси".
О, хвала.
Изволите.
- Хеј? - Здраво. - Још си ту, у Лондону? - Наравно...
- Могу ли да ти објасним? - Нема потребе. - Али ја то хоћу.
Не, искрено, нека... - Кејт, молим те, био сам у болници!
- О, Боже, зашто? - Ништа страшно, заборавио сам моје пилуле у Њујорку
... имам неправилан рад срца још од малена... - Аритмију?
- Како знаш? - Јер, и мој отац... је има.
Па, и младићи је имају.
О, Кејт тако ми је жао што нисам дошао. - У реду је...
Лепо сам се провела и стварно ми се свиђаш, Харви. Хвала ти.
Али, ја не умишљам ствари.
Живим у Лондону, а ти... Где оно беше?
- Ја живим у Вајт Плејну. - Тако је! И кад сване понедељак ујутро...
... реалност се врати, знаш, два тинејџера се сјајно проведу, али ми... хвала, али... - Шта?
Па, није то стваран живот. - Јесте.
- Не, није. - Јесте. - Није, Харви. - Јесте. - Не... - Јесте прави живот.
- Стваран је живот за мене. - Да, али није само у вези тебе
... и ја сам ту, а ти ништа не знаш о мени... Погледај ме, мислим...
Патетично је што сам очекивала да нећеш доћи. Мислим, надала се нећеш доћи јер је тако лакше.
Знаш, само се сакријеш и ћутиш негде... Ја... нисам базен за пливање, Харви...
... и нећу то да урадим, и нећу то да урадим, јер ће ме болети!
Јер, једном ће бити како не функционише све Ок и прекинућемо и болеће ме и нећу то да урадим!
Нећу то да урадим, и нећу...
Видиш, оно што мислим је да мислим да ми је лакше самој и стално разочараној.
Мислим да сам љута на тебе, што покушаваш да ми то узмеш.
Мама, волим те, али не сада.
Да ли то треба да схватим као трачак наде?
Ако се још мало насмешиш...
О, завежи, Харви...
Па, како ће ово да функционише, г. Шајн?
Заиста немам представу.
Али, хоће.
Обећавам ти.
Да прошетамо?
Да.
- Ок си? - Да.
Само мало...
Овако је боље.
Ти си мој тип девојке.
- Па, имаш ли нека питања? - Која? - Она са аеродрома. - А, упитник? - Да.
ОК... Име?
- Харви Шајн. - Место становања? - У транзицији сам...
----- К Р А Ј -----